Meget er ændret i Korsbæk.
Jernbane-restauranten er bygget om til "Rosenhaven" -
- hvor Fede, grisehandleren og Røde møder nye ansigter.
Ellen Skjern vil skilles og læse til tandlæge.
Ulrik Varnæs er blevet gift med en pige af folket, Maja.
Fjerde generation i banken er sikret -
- men Maja er ulykkelig, fordi Ulrik forsømmer hende.
Med Agnes' hjælp får hun hold på tilværelsen, og de får en lejlighed -
- da Elisabeth er rykket ind hos Kristen Skjern. De har giftet sig.
De to familier må begrave stridsøksen -
- og Hans Christian Varnæs nægter at støtte sin bror, Jørgen -
- der vil hævne sig på Mads Skjern, der ikke vil låne Jørgen penge -
- til et stort projekt i Schweiz, men tværtimod håner ham.
Agnes og Røde kører hver sit løb -
- hun med forretninger, han med politik.
Jørgen generer i fuldskab Korsbæk Banks formand -
- og dennes ubønhørlige kone.
Den aften, Varnæs' første gang skal holde middag for Kristen Skjern -
- må Jørgen afhentes i detentionen og køres til en nerveklinik.
Kristen mener, at Mads har en del af skylden for Jørgens skæbne -
- og ønsker ikke, dette skal true hans forhold til Elisabeth.
Han har fået en stilling i København -
- og flytter fra Korsbæk sammen med Elisabeth.
Er fruen hjemme?
- Det er bare mig. - Jeg troede, det var Mads.
- Han har indkaldt mig. - Så bliver du til middag?
Ja, han vil fortælle mig om rejsen.
Så får jeg også en chance for at høre om hans oplevelser.
- Det er to dage siden, han kom hjem. - Jeg har knap nok set ham.
- Tidende er kommet. - Ja?
Der er en artikel om direktørens tur til Amerika.
- Baron von Rydtger bliver til middag. - Det regnede jeg nok med.
Sådan er det at være stamgæst.
"Jeg har set ind i fremtiden, udtaler Mads Skjern."
Det er da godt, han har fået tid til at tale med Tidende.
Hvad står der mere?
"Det er ikke tilfældigt, at Mads Skjern var blandt de første i Danmark -"
"- der fik held til at arrangere en rejse til USA -"
"- med det formål at se på moderne forretningsmetoder."
"Det har, udtaler Mads Skjern, været som at skue ind i fremtiden."
"Ved virkelyst og initiativ vil vi, der kører med bumletogs-fart -"
"- kunne nå samme eksprestogs-fart som amerikanerne."
Det der har jeg allerede hørt på vej hjem fra lufthavnen.
- Han lader sig ellers ikke imponere. - Mads er mere end imponeret.
Han har "set lyset".
- Dav, Gudrun. Alt ved det gamle? - Nu skal der snart bygges derude.
- Hvad vil du? - Far vil tale med mig.
Daniel!
- Vi har fart på. - Det lærer man vel i Amerika.
Man lærer også at se ind i fremtiden. Det her er planen over nye initiativer.
Jeg traf en dansk professor, som har studeret amerikansk forretningsliv.
Det her er, hvad han foreløbig har afleveret.
Det drejer sig om nye butiksformer og udvidelse af varelageret.
- Jeg får også brug for dig. - Til hvad?
Sæt dig ned. Jeg vil give dig en chance.
Jeg har brug for en, der dels overvåger produktionen -
- dels opholder sig i forretningerne på skift.
- Du får en bil. - Jamen jeg har aldrig ...
Du fik ikke din eksamen, men du får en stor opgave.
Det er pænt af dig, far, men jeg vil alligevel sige nej.
Siger du nej?
Jeg er så glad for at lave det, jeg gør nu.
- Du vil da ikke blive hos hr. Jørn? - Næ, jeg vil gerne lære noget mere.
- Det har jeg talt med hr. Jørn om. - Hvordan skulle det så foregå?
Hvis I vil hjælpe mig i begyndelsen, vil jeg prøve at komme til Paris.
Føler du dig slet ikke ansvarlig for alt det her -
- som jeg har gjort til et familie- aktieselskab for jeres skyld?
- Jeg vil hellere det andet. - Så bliver det uden min hjælp.
- Hvad er det, du vil i Paris? - Ind i et af modehusene.
- Men det koster jo at komme derned. - Det med pengene kommer vi over.
- Jeg giver dig til billetten. - Det vil far ikke synes om.
Han kunne godt selv bruge mine penge.
- Det er vel heller ikke alverden? - Når jeg først er der, går det vel.
Nå, Daniel. Har du smidt synålen?
Næ, jeg skal tilbage. Vi har travlt.
- Ville Mads ikke have dig hjem? - Jo, men ...
Daniel vil hellere til Paris.
Ned at kigge på pigerne, hva'? Det er sgu også på tide.
Til siden!
Svæve!
- De skal vente her. - Hvem siger det?
Fru Violet. Hun er ved at prøve kotillon-dansen med Knud.
Ja tak ... Tak!
Nu har I i hvert fald lært det.
Men De skal øve Dem på valsen, fru Møhge Andersen.
I skal tage hinanden i hænderne og svæve, ikke trampe.
Vores lille engel skal have syet disse vinger fast på kjolen.
Stop! Stop, for himlens skyld, fru Møhge Andersen!
Jeg troede, fru Jensen kom selv.
Det er mig, der passer børnene. Fru Jensen har travlt.
Han skal være gud Amor ved kotillonen.
Her er tegningen og stoffet. Det bliver 20 kr.
- De sagde, at jeg skulle øve mig. - Vi må tale sammen, før De går.
Vi kan ikke byde forældrene, at De spiller falsk.
Ved afdansningsballet overtager musikdirektør Rud musikken.
Jeg har jo ... spillet til soloerne i 33 år.
Siden De aftalte det med lille mor.
Alting må have en ende. Vort samarbejde må ophøre.
Vil De betale? Her er 2 kr. Jeg skal spise middag med den herre der.
Nu skal jeg.
Fru Møhge Andersen ...?
Forklar mig lige, hvad det drejer sig om.
Det er ham derhenne, som jeg sagde før. Han gjorde tilnærmelser.
Nu har han mine noder, som jeg har fra lille mors tid.
Overtjener Olsen? De tager fejl.
Jeg følte det på mine ben, da han lå under bordet.
Under bordet?
Han er draget ... ligesom de andre.
Et øjeblik, mens De venter her.
- Skal han ikke sættes fast? - Det er noget, De har drømt.
De har fået Deres noder. Kom nu.
- Hvad nu? - Der er "pyt i panden".
- Det har vi for resten på kortet i dag. - Jeg mener her.
- Damen over på den røde konge. - Den er lige ved at gå op.
- Hvad lægger du om? - Om vores sølvbryllup.
- Det er ikke før til november. - Nej, men skal d e med?
- Hvem? - Hr. og fru Skjern.
Nu da vi skal til hans 50-års fødselsdag.
Det er vel på grund af Elisabeth og Kristen.
- Laura har fri. - Nå, jamen så skal jeg.
- Er det dig, Misse? - Det var godt, du var hjemme.
Lad mig lige hjælpe dig med frakken.
Der er noget, du må hjælpe mig med.
Kom nu ind og sid ned.
- Godaften, Misse. - Godaften.
- Den gik op. - Hvad betyder så det?
- At de skal med. - Sådan er det at komme i familie.
Hans Christian ... Du må høre på mig.
Du må sætte et brev op til politimesteren.
En af hans betjente har lagt hånd på mig.
- Har han slået dig? - Nej, nej.
Var det ikke andet ... Nej, det er langt værre.
Han har befølt mig. Her på skulderen.
Da jeg ville, at han skulle arrestere overtjener Olsen.
- Hvorfor skulle Olsen arresteres? - Han befamlede mine ben.
Hvorfor skulle han gøre det?
Det er, fordi jeg drager dem, mandfolkene.
Det var jo det, lille mor advarede mig imod.
- Jeg ser lige til kaffen. - Hvis Misse tør være alene med mig.
Det tør jeg da godt. Du er jo ikke ... sådan.
- Det er jeg glad for, du siger. - Bliv siddende der!
Så kører vi med dem.
- Er det Dem? - Ja, jeg kigger lidt på virksomheden.
- Jeg var ovre på den anden side. - Det er systuen.
- Har De tid til at tale med mig? - Ja, vi kan gå ned til mig.
Hvad er det for et arbejde? Jeg har jo aldrig lært noget.
Nej, men De har tæft.
De kan finde ud af, hvad folk har brug for, og hvad de vil få brug for.
Deres repræsentanter rejser jo allerede for fabrikken?
De skal cirkulere mellem butikkerne.
Være et par dage hvert sted. Se, om noget mangler.
Lytte til, hvad folk beder om, tale med kunderne.
- Så tror personalet bare, jeg snuser. - De skal også tale med personalet.
- Det skal vel ikke være hele tiden? - Resten af tiden er De på fabrikken.
Især når kollektionerne bliver tilrettelagt.
Nogen må vide, hvad der sælger til næste år.
De gør mig helt svedt. Tror De, jeg kan?
Jeg havde håbet, min søn ville påtage sig det arbejde.
- Men De vil nok være bedre. - Jeg ...?
De har mere føling med almindelige mennesker. Og dem handler vi med.
- Ikke dem, der får syet hos hr. Jørn. - Jeg ved søreme ikke.
- De får det godt betalt. - Ja ... Det er ikke så meget det.
Det er mere det, at jeg har mit eget. Alt det her har jeg jo selv lavet.
Og ansvaret for damerne ... De er glade for at være her, og Marie ...
Vi kan overtage damerne og holde opmaskningen i gang.
- Så længe folk vil have masket op. - Maskerne bliver ved med at rende.
I Amerika fremstiller de strømper så billige, at folk bare smider dem væk.
Reparationer og den slags er ikke aktuelt i fremtiden.
Der bliver brug for Deres damer andetsteds.
Vi kan overtage hele afdelingen for tilbehør.
Ja, hvis Marie kunne lede det. Nej, jeg ved alligevel ikke.
Hvis jeg nu tilbød Dem en sum foruden Deres gage?
- Tænk over det, Agnes Jensen. - Det knager allerede i knolden.
Giver De mig besked på mandag? De vil vel drøfte det med Deres mand?
Lauritz? Næ. Det er mere det, at det er spændende at have sit eget.
Lad bare være ... Det ved De også godt selv.
Tænk, at det skulle ske lige midt i mit afdansningsbal.
Vi er jo ikke herre over liv og død, fru Violet.
- Opvisningen nåede vi da. - Ja, og smørrebrødet.
- Hvis der er tre stykker tilovers ... - De kommer nu.
Folk havde heldigvis betalt, men kotillonen ...
Og den yndige vogn til amorinerne.
Og de 200 balloner, der er pustet op.
Ja, de kan dårligt holde gassen til næste år.
Kom så ind med jer.
Læg det der.
Dav.
- Hvordan fanden er det, han ser ud? - Han skulle have været gud Amor.
- Kongen er død. - Endelig. Det var han længe om.
Sådan skal du ikke tale i børnenes påhør!
Jeg skal nok købe en ballon til jer i morgen. Kom nu i seng.
Den gamle, elskede konge er gået bort.
Tronen arves i samme øjeblik af hans ældste søn.
Nationen lever videre. Landet har en ny konge.
Det er statsminister Knud Kristensen -
- der skal give meddelelsen om kong Christian X's død -
- samtidig med at han udråber kong Frederik IX.
For første gang træder radioen i funktion ved en konge-proklamation.
Det gør handlingen til det, den skal være: En udråben for hele folket.
Nu går Knud Kristensen hen mod balkonen.
En lakaj åbner fløjdørene.
Nu går statsministeren ud for at bringe sin meddelelse.
Kong Christian X er død.
Længe leve Hans Majestæt kong Frederik IX.
Kong Christian X er død.
Længe leve kong Fre ... Hans Majestæt kong Frederik IX.
Kong Christian X er død.
Længe leve Hans Majestæt kong Frederik IX.
- Tænk, han sagde forkert. - Man kan ikke vente andet af bønder.
- Hvordan bønder? - Statsministeren er fra landet.
- Jeg ventede Berlingske Tidende. - Typograferne strejker jo.
At de vil være det bekendt, når majestæten er død.
Helle! Nu har hun taget dragten på igen.
- Hun fik jo ikke luftet den i aftes. - Er det ikke som at se en engel?
Vi måtte gå før kotillonen. Folk var helt slået ud.
Gå ned og vis den dans for Laura, og tag din skolekjole på igen.
- De fik slet ikke set hendes solo. - Hun har danset den hele morgenen.
De kom vel for at se den ved kotillonen?
Min søster og svoger er her i anledning af Skjerns fødselsdag.
- Tidende handler jo ikke om andet. - Nu bliver den vel også aflyst.
- Når majestæten er død. - Og endnu ikke i jorden.
Skal han i jorden? Jeg troede, han skulle i sarkofag.
- Det skal han også, Misse. - Nu går jeg i banken.
Hans Christian ...! Du må ikke gå, før ...
Du har ikke allerede skrevet til politimesteren, vel?
Du må gøre det. Og så er der noget mere, du skal have med.
Nu sender de signaler.
- Jeg så provst Mejer på min altan. - Er provst Mejer nu begyndt at flyve?
Når de først drages -
- så spiller det ingen rolle. Så kan de være alle vegne.
Selv om det var i forgårs, så tillykke alligevel.
- Er den til mig? - Der har altid manglet noget her.
Mange tak.
Det kan da godt være, De har ret. Skal vi?
Og det andet?
Jo, jeg har tænkt over det.
Hvis De overtager damerne i sømandens lejlighed -
- så slipper vi for kommunen, der hele tiden er efter mig.
De vil have, den skal lejes ud, nu sømanden bliver væk.
- Så er De ikke i tvivl mere? - Jo, alligevel.
De får 1100 kr. om måneden.
- Jo ... det er godt nok. - Lad bare være.
Det er mere, end De tjener ved Deres eget. En lille bil får De også.
- Så skal jeg lære at køre! - Det går nok.
Ja, men det er heller ikke det.
Når man har sit eget og ser det vokse ...
De kan jo også se det her vokse.
Ja ... Nu kommer vi til det.
De talte om en sum for min forretning.
- Nævn, hvad De vil have. - Ja, men jeg vil ikke have penge.
Jeg vil hellere have del i Deres forretning.
Det er et aktieselskab, siger man.
Ja, for familien.
Deres børn arbejder der ikke, og det skal jeg.
- De er ikke vred, fordi jeg siger det? - Nej, ikke spor.
De er vel ikke vant til, at nogen taler sådan til Dem?
Næ, det sker desværre alt for sjældent.
Må jeg overveje det?
Nu er det vist Deres tur til at tænke.
Her er kørekortet. Mor var ved at besvime, da hun hørte om stillingen.
- At du vil arbejde for dem. - Bankdirektørens mænger sig også.
Herren og fruen kan ikke gøre for, at de er kommet i familie.
Nu kommer du vel også af med frk. Jørgensen?
Nej, nogen skal jo være hjemme hos drengene. De elsker hende.
- Hvordan går det her? - Vi flytter til Fedet i næste uge.
- Den unge frue og drengen skal med. - Så skal Ulrik måske slå sine folder?
Bankdirektøren har forlangt, at han arbejder i banken det meste af ferien.
Nu render han vel ikke længere efter Ellen Skjern.
- Hun har fundet sig en professor. - Jeg troede, at hun studerede.
Dem, der studerer, har tid til så meget andet.
Måske var det det, man skulle i sit næste liv. Så slap man for Fedet.
Vi skal have frk. Møhge ... enkefru Møhge Andersen med derud.
- Nu er hun jo blevet sær. - Hun gør ikke en kat fortræd.
Vær ikke så sikker på det.
- Du hører ikke det, jeg hører. - Hvad hører du?
Min mund er lukket, men jeg kan sige så meget som at ...
Selv om fruen ikke viser det, så er hun dødsensræd for hende.
Frk. Jørgensen ringede, Agnes. En af Deres drenge er syg.
Jeg skriver et nyt middel op, Lucosil.
Hold ham i sengen, til han er feberfri.
Knud har aldrig haft noget med ørerne.
Det er, fordi han bader i fjorden.
Fjorden er ikke længere til at bade i.
Der er 15 børn, der fejler det samme som Knud. I fjor var det det samme.
- Det er kloakkerne og garveriet. - Sikke noget svineri.
Børnene fra kommuneskolen bader da i fjorden.
- Det burde forbydes. - Er det ikke noget for kredslægen?
Kredslægen er frimurer sammen med garveren og svoger til finér-fabrikken.
- Der skulle skrives om det. - Ja, det skulle der.
Jeg synes, bankdirektøren skal se den her. Det er dr. Hansen.
- Så kom det ud mellem sidebenene. - Men i Politiken ... Er det nu klogt?
Som Jessen sagde: "Der er jo ingen grund til at indvie hele landet ..."
Nå, De har et eksemplar.
Hvorfor ikke skrive det i Tidende? Det er et rent Korsbæk-anliggende.
- Tidende har nægtet at optage det. - Så Korsbæk Social-Demokrat.
"Socialen" skriver kun det, som borgmesteren kan godtage.
Borgmesteren er på arbejdernes side.
Og på kloakkernes side, og bademesteren er partifælle.
Hvis det virkelig er sandt ...
Korsbæk er ikke den eneste by, den artikel passer på.
Jeg tænker på Dem. Er det al denne ballade værd?
For min skyld må de jage mig ud af byen.
Bare de ikke smider mig i fjorden.
Jeg ser, at Tidende er kommet.
Der står om dr. Hansen. Det er skrapt.
Han har også været uklog.
Den lokale mening: "Det er en dårlig fugl, der tilsmudser sin egen rede."
Redaktør Anthonsen har ret. Det skal man aldrig.
Brevet er til os alle. Han inviterer os til Bruxelles.
- Hvad laver han der? - "Støvlerne" skal op der.
Han vil betale opholdet for os.
Det er for langt væk. Det er jeg blevet for gammel til.
Det er nok på et kaudervælsk, man ikke forstår, stykket.
- Herbert kan komme her. - Bagefter rejser han til Tyskland.
Ja, der er der jo også noget at gøre.
- Jeg kan ikke tage fri nu. - Du har solgt dig til kapitalisterne.
- Du kan da rejse med Vicki. - Vi skal have valg.
Måske kan vi skrive og spørge, om det må være efter valget.
- Hvis jeg betaler en vikar. - Så er der endnu mere at gøre.
- Jeg er jo opstillet. - Kan du blive valgt?
Får vi fremgang, så kender I to en folketingsmand.
Så kan jeg godt se, du ikke kan.
- Det er jo også dig, han vil se. - Der er gået så lang tid.
- Og nu vil han til Tyskland. - Østtyskland?
- Næ, Hamborg. - Hvad fanden går der af Herbert?
- Carl? - Ja.
- Så har jeg ordnet mit bo. - Allerede?
Brydesø overgår til staten, når jeg er gået til de evige hvedemarker.
Hvordan føles det?
Det er slægtens bidrag til demokratiet. Der skal være landbrugsskole.
- Hvorfor talte du ikke med mig? - Det var faktisk også Ingeborgs idé.
Jeg havde måske været køber til Brydesø.
Er det ikke tilstrækkeligt med dine egne Marshall-planer, Mads?
- Nu har landene jo tiltrådt planen. - Brydesø får vel et par mejetærskere.
- Skal det være moderne? - Det er Dior.
- Er Ellen på besøg? - Hvorfor tror du, Mads er hjemme?
Hun har været i Paris for at besøge Daniel.
- Skal man nu se sådan ud? - Det er en "new look".
- Daniel lavede den til dig, far. - Den vil også klæde din far!
- Sådan bliver moden nu. - Ret du dig bare efter Daniel.
- Han kommer hjem om et par uger. - Vend dig lige om en gang til.
Det er François. Jeg synes, han skulle hilse på jer.
Tak, fordi jeg måtte komme.
Daniels venner er altid velkomne.
- S'il vous plaît. - Merci.
Vi var ude på fabrikken. Jeg snakkede med Agnes Jensen om tegningerne.
- Laver din ven også tøj? - Nej, François er kunsthandler.
- Mormor spurgte, om du laver tøj. - Jeg har et galleri.
Det må vi besøge, når vi kommer.
- François har de moderne malere. - Hvor spændende.
- Din mor taler godt fransk. - Ikke særlig godt. Det er selvlært.
Vi må til Paris og se på moderne kunst.
Oui, oui ... Når vi får tid.
Sild? S'il ... vous plaît.
I kunne ellers godt bruge en stor munter Fernand Léger.
- Daniel er blevet dygtig til fransk. - Ja, det kneb mere i skolen.
Fransk lærer man kun i det virkelige liv.
Men han pludrer vel også med damerne?
- Jeg taler ikke meget med kunderne. - Du med dine damer, Larsen.
Fruen havde den idé, at vi skulle have maden fra Postgaarden.
Fruen og direktøren ville have mig med ved bordet til sølvbrylluppet.
Det bliver der nu ikke noget af. Hvad skal den slags til?
Når jeg har holdt ud i 31 år, er det, fordi jeg aldrig har mænget mig.
Der er redelighed nok med dr. Hansen, der har byen på nakken.
Dr. Hansen er god nok.
- Og de skal med. - Hvad med overretssagføreren?
Han sidder på et kontor et eller andet sted i Jylland.
Jørgen Varnæs ... Kan du huske, da de drak al direktørens champagne?
- Det gør han ikke mere. - Han har vel ikke råd.
Han er vænnet af med at drikke og bor hos en dame -
- der har et hjemmebageri.
Så kan han æde kager i stedet for!
Det er ikke morsomt. Fruen græd, sidst hun havde set ham.
Det ser ud, som om den er syet hos hr. Jørn.
- Daniel er hjemme. - Så må han endelig komme til te.
- Han har sin ven François med. - Han skal tage vennen og Dem med.
Tak.
Hvor er de unge mennesker? Jeg har en invitation fra fru Varnæs.
De er rejst.
Hvad er de? Hvorfor?
Jeg har vist dem ud af mit hus.
Hvad har de gjort, Mads?
- Du har vel kendt sandheden længe. - Hvilken sandhed?
Den, der gik op for mig, da jeg så dem ved bådebroen.
Hvad har de gjort, som kunne genere dig?
Det generer måske ikke din anstændighed?
At se to mænd ... omfavne hinanden!
Og sådan en fyr bringer Daniel ind i dette hus.
Hvad gjorde du, Mads?
Jeg gav ham et kvarter til at pakke, vennen.
Så ringede jeg efter vognmand Madsen.
- Og Daniel? - Han pakkede også og tog med.
Hvad sagde du til ham, Mads? Han er jo din søn.
At hvis han tog af sted for at omgås sin ven -
- så skulle han ikke vise sig her mere.
- Og nu er han altså rejst? - Ja.
Så kan han jo se, hvordan han kan klare sig uden os.
- Uden os? - Han er jo syg i hovedet.
Syg i hovedet? Det er dig, der er syg i hovedet!
Hvad er du for et menneske? Hvem tror du, du er?
Kan du ikke engang lade din egen dreng være i fred?
- Hvor er de nu? - Det interesserer mig ikke.
Du er en farisæer! Du er en krøbling herinde.
- Det er din mand, du taler til. - Du er ikke længere min mand.
Jeg går min vej.
- Vil du ikke med ind at spise? - Nej tak.
- Kan du skaffe mig valuta? - Ja, men Mads, hvad med ham?
Mads klarer sig. Jeg må finde Daniel.
- Skal jeg tage med dig? - Senere måske.
Du får navnet på mine venner.
- Erik! Jeg har glemt ham. - Nogen skal der jo være tilbage.
- Hvor skulle mor hen? - Hun ville med de andre til Paris.
- Hvorfor rejste de? - De kedede sig nok i Korsbæk.
- Så du min karakterbog? - Nej, hvor er den?
På dit bord. Der er to ug'er og et ug-minus.
- I hvad, min dreng? - Matematik og fysik.
- Du skal nok få din handelseksamen. - Handelseksamen?
- Ja, en højere handelseksamen. - Hvorfor det?
Så du kan komme ind i firmaet på en ledende post.
Jeg vil ikke ind i firmaet, far.
- Sikke noget sludder. Hvad vil du så? - Jeg vil være atomfysiker.
Direktør Skjern, De har alt for travlt.
- Jeg sover ikke om natten. - De arbejder for meget.
- Jeg må have fat i Deres kone. - Min kone er i Paris.
- De skulle tage med. - Det må vist vente lidt.
Nu skal vi ikke glemme at være gode ved os selv.
De har vel ikke haft det for let efter al det røre om fjorden?
Jeg er tykhudet. Der er ingen, der tvinger mig til at blive i Korsbæk.
Der er jo en del steder i verden, hvor der er mere brug for læger.
Nu har jeg skrevet noget op. Lad os så se, hvordan det går.
- Farvel. - Farvel, og sov godt.
Bare forsvinde, efter alt hvad vi har haft sammen!
Jeg ved ikke, hvad I har haft sammen. Men jeg lytter heller ikke til sladder.
- Ved folk, at hun er rejst? - Folk ved jo så meget.
Du kan måske fortælle mig, hvad det drejer sig om?
- Det var om Daniel. - Ja, det kan jeg tænke mig.
- Ham har du aldrig forstået. - Skal jeg acceptere, at ...
Jeg kan ikke engang få mig til at fortælle om det.
Jeg ved det godt.
Men du er et kristent menneske ligesom jeg.
Det er nu nok på en anden facon.
Uanset hvilken "facon", så kan du da ikke billige, at ...
- Det er en synd! - Du med din synd.
- Find hellere ud af, hvad synd er. - Der er vel visse grundprincipper.
Ja, og de fleste af dem er hjemmestrikkede.
Hvis hun bare ville komme tilbage, så kunne vi tale om det.
Hvorfor har hun sat mig i den situation?
Jeg har altid holdt sammen på familien.
Hvis folk hører om dette her ...
Om nogle uger skal vi til sølvbryllup hos Varnæs'.
- Skriv, at du kommer alene. - Jeg har svaret, at vi begge kommer.
Og hvis hun nu ikke kommer hjem?
Jeg ved det ikke.
- Det her må ikke komme ud! - Er du så forfængelig?
Jeg kan heller ikke være alene.
- Jeg håber, De kan finde ud af det. - Ja, det er noteret.
Og dem her fandt jeg i Skælskør. Der må også være nogle her.
Festoner? Det er længe siden, vi har kunnet sælge dem.
Må jeg kalde dem ind til fabrikken fra alle butikkerne?
Det er til sommerkjoler. Sådan som moden er nu.
- Anker tror ikke, "new look" holder. - Men det tror jeg ... og Daniel.
Hvorpå bygger De Deres formodning?
Jeg kunne godt tænke mig at gå i sådan noget.
- Uden skulderpuder og til anklerne? - De fine damer ser sådan ud.
Også Deres egen datter. Alle drømmer om at blive mage til.
Hvis jeg var Dem, så ville jeg købe mere af det her.
Der må ligge kilometervis ude på landet, så ...
Det kan vel ikke koste alverden. Giv bare repræsentanterne besked.
Her er en liste over de varer, som jeg også synes, vi skal føre.
Så er der ikke mere. Jeg kan se, De er træt.
- Det er også langt over spisetid. - Deres familie skal vel have mad?
Drengene har fået. Det sørger frk. Jørgensen for.
- Og Deres mand? - Lauritz? Jeg kan dårligt huske ham.
- Han er i København. - Vel ikke hele tiden?
Der er valg om en uge. Han tror, han bliver valgt.
- Og hvad så? - Den tid, den sorg.
Tak.
De kunne tage med hjem og spise hos os.
Min kone er på ferie.
- Kaffen står derinde. - Tak, Esther.
Jeg skal op at læse. Tak for mad.
- Godnat. - Godnat.
Han er en klog dreng. I latinskolen kalder de ham "professoren".
- Det har han aldrig fortalt. - Det siger min dreng Aksel.
Jeg skulle lige se fjorden.
Jeg har ikke været her siden Daniels konfirmation.
Den dag, De serverede for sidste gang.
- Det er underligt, som det kan gå. - Ja.
Nu må jeg vist se at komme hjem.
Nej, bliv endelig.
- De må være træt. - Ja, men jeg kan ikke sove for tiden.
- Fordi Deres kone ikke er hjemme? - Ja, måske.
Det går nok over, når hun kommer hjem.
- Hvis hun kommer hjem. - Hvorfor skulle hun ikke det?
Jeg har slidt for det her, for hendes og børnenes skyld.
Jeg har ønsket at give hende alt. Det var åbenbart ikke nok.
- Jeg har ikke fortalt det til nogen. - De behøver ikke fortælle mig det.
Jeg har ikke noget imod at fortælle det netop til Dem.
- Hvorfor til mig? - Vi to er mere af samme stof.
- Hvordan? - De vil også fremad og fremad.
De vil ikke stoppe sådan som min kone.
- Hun tror, man kan standse toget. - Sådan er der jo nogen, der er.
Men ikke De, Agnes. De ville aldrig have bremset mig.
De ville have set til, at børnene ikke bare gjorde, som det passede dem.
- Og hvem skal overtage efter mig? - Hvad med professoren, Erik?
Han vil være atomfysiker. Og det skal min kone jo nok støtte ham i!
- Hvad så med Ellen? - Ellen?
Man kan ikke stille den slags krav til piger.
- Hvad så med mig? - Ja, Dem ...
Det bliver måske Dem, jeg skal holde mig til.
- Hvordan det, hr. Skjern? - De er noget særligt.
Det er fru Skjern også.
Hvordan kunne hun så rejse på den måde?
Hvordan kunne hun gøre det imod mig?
Hvad skal der blive af det hele ...
... når de alle sammen bare løber deres vej?
De må ikke græde, mens jeg ser på det.
De vil bare fortryde det bagefter. Jeg har altid troet ...
At De var den stærkeste mand, jeg kendte. De må ikke sidde sådan.
Undskyld ... Det er kun kvinder, der har lov til at græde.
Ja ...
Det er længe siden, jeg sidst har grædt.
- Godnat. - Går De?
Ja, det er det bedste.
De må ikke gå nu. Jeg vil ikke være alene.
Jeg kan ikke holde ud at være alene. Jeg har regnet med Dem.
- Regnet med? - Ja.
I morgen på kontoret er alt ved det gamle.
Pjat med Dem.
Der er ikke noget rigtigt i vejen, vel?
Er De syg?
Ja ...
Jeg er syg.
Esther! Esther!
Skal jeg ringe efter dr. Hansen?
Agnes Jensen sagde jo, De var syg.
Lad mig være.
- Er det Dem? - Jeg var bange for, De var kørt galt.
Jeg spiste bare middag ude. Har der været noget?
Ja, til duplikatoren. Konsulinden kom med en sang til Varnæs' sølvbryllup.
Der er 14 vers. Hun ville gerne have, vi så på fødderne.
- Tror hun også, vi har fodpleje? - Versefødderne.
Den går på "Der er sølvstænk i dit gyldne hår".
Det skal fru Varnæs nok blive glad for.
Er der noget om, at Skjerns kone har forladt ham?
- Det har jeg ikke hørt. - De ville vide det, hvis det er rigtigt.
Ja, så det er det nok ikke.
Far?
Esther siger, du har siddet her i to timer. Er der noget galt?
- Det er din mors skyld. - Kom nu, far. Vil du ikke i seng?
Jo.
Jo, jeg vil i seng. Det er det, jeg vil ...
- Jeg kiggede indenfor hos Mads. - Er han stadig i sengen?
- Ja, han er ringe. - Dr. Hansen siger, han er rask.
Det er sgu ikke morsomt, når konen render af huset.
Det havde du aldrig overlevet, Larsen.
- Hvor kommer de her fra? - Fra Herbert.
Vicki havde dem med hjem.
Men Herbert havde hun ikke med hjem?
Nej, sådan blev det altså ikke.
- Så er hun vel ...? - Hun er, som hun plejer.
Nå.
Sagde hun slet ikke noget?
Jo.
At seks år er lang tid.
Vi vandt ni mandater. De konservative fik sig et ordentligt drag over nakken.
- Kom Røde ind? - Næ, han kom ud.
De "røde" blev halveret fra 18 til 9 mandater.
- Vær så artig, de herrer. - De ser helt normal ud, Boldt.
Nu mangler vi bare at få det der daskeri fjernet.
Det var satans. Venstre vandt sgu 11 mandater.
På de nationale klange. Nu får vi det gamle land tilbage.
Danmark skal vel nå helt ned til Donau.
- Boldt! - Ja ...
- Hvem skal så have din plads? - En, der ikke blev genvalgt.
Hvad er det, de vil have dig til?
Til at rejse rundt i landet. Jeg skal rundt på arbejdspladserne.
Hvad med at finde dig en arbejdsplads her i byen?
- Jeg kan finde noget hos Skjern. - Nej tak!
Der er så meget andet.
Du er dygtig til så mange ting, Lauritz.
Det er godt, du er kommet hjem.
- Jeg har savnet dig. - Du klarer jo det hele.
Ikke det hele. Jeg vil gerne slippe for skrivemaskinen og duplikatoren.
- Der sidder jo en dame. - Hun kan ikke klare det alene.
Hun kan bare skrive det med stavefejl og det hele.
Regnskaberne kan hun heller ikke finde ud af.
Jeg ville have solgt hele møget, men så du kommer som sendt fra himlen.
Der er masser at lave.
Du kan hjælpe folk med at sætte det sammen, som de kommer med.
Sådan noget kan jeg slet ikke finde ud af.
Og du kan rime, hvis der skulle være noget med sangene.
Festsangene. Dem får vi masser af.
"Lauritz Jensen, festsange-duplikatør".
Vi skriver også for tinghuset, sygehuset, forretningsfolk ...
- Det er lige noget for dig. - At være ansat hos min kone?
Hos mig! Ikke tale om. Det bliver dit eget.
"Lauritz Jensens Maskinskrivnings-bureau".
Vi sætter et skilt op nede i porten.
Ja ...
Jeg kunne stadig gøre noget for partiet.
- Partiet? - Rundskrivelser og den slags.
Jo ... det kan du godt.
Hvis bare partiet betaler for det.
Det bruger vi nemlig her.
- Hvad vil du så nu? - Det er det, jeg ikke aner.
Skal man ikke tænke på det, før man render sin vej?
Jeg ville ned og finde Daniel. Hjælpe ham efter alt det ...
- Han blev vel glad for at se dig? - Ja, selvfølgelig blev Daniel glad.
Men da jeg havde været der nogle dage hos François, så ...
Så hvad? Vennen var vel flink?
- Han var sød og kærlig, men ... - Hvad var så galt?
Der var ikke noget galt. Andet end ...
Han havde ikke brug for mig.
- Det kan man ikke sige om Mads. - Mads klarer sig.
Det skal du ikke være så sikker på.
Tag hjem, Ingeborg.
- Tak, Esther. - Det er dejligt, fruen er hjemme igen.
Jeg går op til min mand.
- Direktøren er i dagligstuen. - Men jeg troede ...?
- Direktøren stod op, da brevet kom. - Hvilket brev?
Om at direktøren er blevet svensk konsul.
- Og Daniel har det godt? - Bedre end nogen sinde.
- Og du? - Jo, som du ser.
Det har jo ikke været morsomt.
- Det går bedre nu? - Ja, meget bedre.
Det hjalp vel at blive konsul?
Tror du, det havde været det samme, hvis du ikke var kommet hjem?
Nej.
Det havde det vel ikke.
- Udnævnelsen angår jo også dig. - Mig?
- Du er blevet konsulinde. - Du får det til at lyde som en trussel.
Inden jeg ser mig om, ligner jeg konsulinde Holm.
Men vi må invitere hende. Vi må holde et selskab for Korsbæks spidser.
Lad os få Varnæs' sølvbryllup overstået først.
Cognac til aftenkaffen. Er det en ny skik her i huset?
Det hjælper, når man er alene og ikke kan sove.
Ja, nu er du jo ikke alene mere.
Nej ... nu fejrer vi din hjemkomst.
Alt er som før. Ikke sandt, Ingeborg?
Jo ... Alt er som før.
Hvis ikke du var kommet hjem, var jeg taget derned.
- Men nu er jeg her. - Og så?
Som jeg sagde til Mads ...
- Alt er som før. - Alt?
- Ved du, at jeg har savnet dig? - I lige måde.
Det var også derfor, jeg kom hjem.
Det praktiske ved dig er, at du har din egen skov.
Jeg ved godt, du er ved at stjæle mammy fra mig. Må vi hilse på jer?
Mammy spørger, om I har fået butler.
Nej, det er bare fru Svendsen, der har taget sin mand med.
- Regitze, hvor er hun? - Hun er i London.
Hun mødte en engelsk krigs-korrespondent i Hamborg.
- Så skal vi måske snart til bryllup? - Næ, for han skal skilles først.
Må vi have lov at hilse på konsulinden?
Og hr. Stein.
Må jeg så hilse på Dem, konsulinde?
- Det er underligt, at vi nu er to. - Ja, jeg efterfulgte jo Deres mand.
Måske Deres frue vil efterfølge mig?
- Som hvad? - Formand for Husmoderforeningen.
Det kan De jo foreslå hende.
Jeg kunne godt tænke mig et stykke kød til.
For Guds skyld, lad mig!
Der var hr. Svendsen nær blevet meldt til politiet.
Maja og jeg trak lod om, hvem der skulle gardere Misse mod mændene.
- Maja tabte. - Og jeg vandt.
Skal vi to hilse på min svigerinde og dr. Hansen?
Jeg er ellers meget vred på dr. Hansen, konsul Skjern.
Nu forlader han jo byen.
Man har jo heldigvis sin gode opdragelse.
Jørgen Varnæs er her ikke.
Det kunne han vist ikke se i øjnene ... af flere grunde.
- Hvor arbejder han nu? - I en godsforvaltning i Jylland.
- Hvordan er han endt der? - Kristen Skjern har hjulpet ham.
Nu får hr. Friis brug for en god og solid hustru.
- Der kan du selv høre. - Hun sagde "god og solid".
- Jeg kom i lære her som ung. - Og tænkte ikke på at bryde op?
Der er det ved Korsbæk ... man bliver hængende.
Ja, det gør man vist.
Deres kone fortæller, at det nær var gået galt.
Hvad skal det gale menneske med for?
Ordentlige folk glemmer ikke deres gamle venner.
Det er musikdirektør Rud og pianisten. Vis dem ind i dagligstuen.
Og så skal vi snart have sangene op.
Nu har vi vist det hele.
Værsgo. Værsgo, Lauritz.
Dannebrog? Hvem flager I for?
Han troede, han igen havde glemt en fødselsdag. Vi flager for dig.
- Fordi du har fået dit eget. - Gjort mit svendestykke.
- Hvad er så det? - Konsulindens sang til Varnæs'.
Den bliver de glade for.
Lauritz tegnede selv guirlanden og rettede rimene.
Fjernede ligtornene fra konsulindens versefødder.
- Skal vi også synge den? - Ja, hvorfor ikke?
Tak, fru Svendsen.
Misse ... Maude og jeg kan lige nå at hilse på dig og Maja. Skål.
- Hvad er det dog? - En mandsperson under bordet.
- Han åndede på mit knæ. - Det er Pax. Det er hunden.
Det er også, fordi den tigger ved bordet.
Det gør den jo hver dag. Det er også hundens fest.
Kom så. Hvor er du?
Undskyld ... Jeg troede, det var Ulrik.
- Han krøb altid rundt under bordet. - Det er han blevet for stor til.
Det varer jo ikke længe, før min søn Christian kan overtage min plads.
Elisabeth fortæller, at De skal rejse fra Korsbæk.
Og sådan endte min "anden puniske krig".
- De, der har kæmpet så hårdt ... - Og hvad skulle det nytte?
25 år er gået
glæden boede i jert hjem
sammen I tre børn har fået
I så glade var for dem
tak for strenge som for gode år
lykken kommer, lykken går
det, I to har bygget sammen
aldrig mere går i skår
25 år i banken
sølver-brudgommen har lagt
men bestandig var i tanken
hun, som om hans hjem stod vagt ... Syng da med!
tak for svære som for gode år
lykken kommer, lykken går
også dem som ej er mere
fæstnet i vor tanke står
I jert hjem så mange gange
i de smukke gamle stuer
samledes vi i de lange
aftener, spidserne med fruer
også i den onde mørke tid
dengang tysken bød os strid
dengang bomberne de sprængtes
da var skæbnen ikke blid
Ja, som årene er gået
slugt af tidens skarpe tand
har I to bestandig stået
vagt om vores gamle land
kongehuset og vort skønne flag
det var jeres hjertesag
som med ridderkors beløntes
som skal bæres her i dag
Meget har I sammen nået
men før denne sang er slut
nævnes skal at I har fået
størst af alt, en herlig glut
det var overraskelsen I fik
nys af Maja og Ulrik
slægt skal følge slægt i banken
et hurra for denne skik.
- Nu råber de hurra. - Skal desserten op nu?
Nej, nu taler bankdirektøren.
- Hvad skal du? - Far siger, du skal op i stuen.
Der har vi Laura, årsagen til at vi sidder her.
Hvis ikke Laura havde protesteret, havde vi siddet på Postgaarden.
Hun syntes, at festen skulle foregå her, selv om vi blev færre.
Så slap De også for Postgaardens mad.
Laura har altid ret. Jeg synes, vi skulle hilse på Laura.
Hvordan skulle jeg kunne holde min tale -
- uden at stå mellem disse vægge og disse ting?
Hvis disse vægge kunne tale -
- ville de fortælle en historie om de gode, gamle dage.
Om traditioner og trofasthed.
Om uforanderlighed, men også om forandringer.
Mange gode venner har siddet her -
- med mine bedsteforældre, mine forældre, med Maude og mig.
Engang skal de sidde til bords med Ulrik og dig, Maja -
- når I engang skal aflaste os.
Nu varer det ikke så længe, inden du får din eksamen, Ulrik.
Det er, som om mange af dem, der sad her, de er med i aften.
Mine forældres venner, som også blev vore.
Tante Møhge. Vores gamle ven, obersten.
Og vores kære formand, konsul Holm.
De glemte fru Møhge Andersens mand.
Det gør ikke noget.
Desværre må vi også savne min bror Jørgen.
- Er han død? - Nej, gudskelov da.
Han blev opholdt af forretninger, men han sender sine hilsner.
Til gengæld er Gustav i dag blevet voksen, mammys efternøler.
Gustav skal være konservativ folketingskandidat i Korsbæk.
Vi håber nu at få en folketingsmand i familien.
Som i de gode, gamle dage.
Ja ... de gode, gamle dage.
Med alt det, de stod for. Med alt det, vi voksede op med.
Med regler, vi lærte at respektere, og værdier, vi lærte at værne.
Og den tryghed, vi fik til gengæld.
De gode, gamle dage viger for nye, men meget gentager sig.
Dette hus har altid været samlingssted -
- for driftige og betydningsfulde borgere i Korsbæk.
Vi byder Mads Skjern og fru Ingeborg velkommen i vor kreds.
Mads Skjern, De har jo opbygget et kongerige her i byen -
- ved siden af hvilket mit eget lille grevskab blegner.
Når min kone og jeg med særlig glæde byder Dem velkommen -
- er det, fordi De er vores kære svoger Kristens nærmeste familie.
Jo flere familiemedlemmer han og Elisabeth har i Korsbæk -
- desto nemmere er det jo at lokke dem hertil.
Og nu du, Maude.
Du ser ganske ud som i de gode, gamle dage.
Men det skal man ikke lade sig narre af.
Petitesserne, de små fortrædeligheder -
- forandringer i hverdagen, børnenes mange næsvisheder ...
Og mine cigarer ... De har været næsten lige så talrige ...
Alt det har en gang imellem kunnet slå dig ud.
Men de store anslag ...
De virkelige udfordringer -
- når verden faldt sammen, og huset sprang i luften -
- så var du som en klippe -
- noget, vi andre kunne klamre os til.
I dag er en god anledning til at røbe, at Maude er stærk som en elefant -
- bag sit sarte ydre i hr. Jørns modeller ...
Maude siger, at denne her er lavet af Daniel Skjern.
Men bag alt det sarte stof bor en stærk person -
- som nu i 25 år har været sjælen i dette hus -
- og meningen med mit liv.
Måtte det være sådan også i fremtiden.
Jeg synes, vi skal udbringe et leve for min sølvbrud, Maude.
Værsgo.
Det skulle man også opleve. At de ikke bare sad der -
- men at direktøren talte for dem.
Jeg glemmer aldrig Deres søn Daniel fra den aften.
- Jeg ønsker ham alt godt. - Tak, hr. Stein.
Deres bror har en smuk og dygtig hustru.
Ja.
Mads, han har alt.